Je čas odhalit Spižírnu
týmové výzvy Černých a Bílých lžiček.
To je na hlavu.
MASO, PLODY MOŘE
Tamhle je řeznictví.
To je celý rybí trh.
To je šílené.
- Jen se podívejte. - No teda.
Plody moře a maso.
- Bože. - Z toho mě mrazí.
Mám husí kůži.
Masná spižírna
je plná nejlepšího korejského hovězího a vepřového,
najdete tam všechny části.
- To je celá kráva. - Jo.
Musíme ji rozbourat.
To si musíme naporcovat sami?
Musíme, jestli dostaneme tuhle spižírnu.
Říkám si: „Kdy naposledy jsem sama porcovala maso?“
Obvykle to za mě dělají zaměstnanci.
A v Rybí spižírně
najdete více než 100 druhů sezónních ryb a různé druhy mořských plodů.
- Kranasové a pražmy. - Ano, kranasové.
Hřebenatky, mušle…
Vidím i chobotnice.
Páni, je vážně čerstvá.
Je živá.
Musíme je zabít.
Plavaly tam ryby,
musel bych je nejdřív zabít.
Netušil jsem, že tam budou živé ryby.
Rozhodněte se, se kterou surovinou chcete soutěžit,
a pro každou kastu Lžiček vytvořte dva týmy:
tým Masné spižírny a tým Rybí spižírny.
Musíme týmy dobře vybrat.
Kdo chce dělat maso, měl by být v masném týmu,
a kdo chce vařit s plody moře, jen do toho.
Někdo, komu jde maso?
Maso.
- Nikdo? - Mám radši maso než plody moře.
Jdu do masa.
- Chci plody moře. - Ryby.
- Beru ryby. - Pro ně ryby,
dělají japonskou kuchyni.
- Maso sem. - Beru maso.
- Maso sem. - Maso.
- Plody moře? - Plody.
Pro mě rozhodně maso.
- Lidí na maso není dost. - Ale…
Všichni zvládáte líp plody moře?
Jen jsem na ně víc zvyklý.
Vy tři děláte maso?
- Ano. - Tohle je těžké.
Vybrala jsem si maso.
Vy tři jste maso.
Pojďte k nám.
- Budeme ženská čtyřka. - Ano, to je dobré.
Musím dělat plody moře.
Nejde ti i maso?
- Chceš plody moře, nebo maso? - Plody moře.
- Plody moře, dobře. - Aha.
- Dobře. - Je si jistý.
- Tam maso, tady ryby. - Ano, ryby sem.
Rybí týme, pojďte sem.
- Já půjdu sem. - Vážně?
S plody moře jsem už pracoval.
Všichni máte moc podobný styl.
Je lepší nepřekrývat se.
- Jste Italové. - Západní kuchyně.
- Musíme vyhrát. - Jasně.
- Musíme to vyvážit. - Potřebujeme rovnováhu.
Měl by se přidat někdo z čínské, japonské nebo korejské kuchyně.
Tak mám dělat plody moře?
- Ano, takže to bude pět a šest. - Mám se přesunout?
Nepřesunula jsem se kvůli surovině, ale kvůli počtu.
Myslela jsem, že tým kuchařů čínské kuchyně…
KOMIKSÁK, SAMOUK, BOHYNĚ
…nebude efektivně spolupracovat, protože můžeme mít odlišné názory.
Použijeme italskou, ale trochu šmrncnutou čínskou.
Jasně, jako čínsko-italskou.
To zní dobře.
Musíme se početně vyrovnat.
Děláš maso?
Je jich tam moc, tak já půjdu sem.
Takže máš maso.
Řekni, jestli potřebuješ pomoc.
Dobře, přidej se k nám.
Tak dobře.
Vás pět bude dělat maso
- a my ryby. - Dobře.
Je to týmová bitva,
nesmí to být nic jednoduchého.
- Musí to být něco extra. - Pravda.
- Nejen jedno obyčejné jídlo. - Nerozhodíme
kuchaře čínské kuchyně do různých týmů?
- Smícháme různé kuchyně. - Myslíš?
- Nemůžu si pomoct. - Promícháme se?
Bude to tak lepší.
V tom případě bych vám měl říct, že v mé restauraci
máme na jídelním lístku z 95 % plody moře.
S masem moc neumím, maximálně tak dřevěné uhlí.
Prostě nechci vařit s masem.
Aha.
Lepší nápady dostaneme, když si každý zvolíme variantu,
která nám vyhovuje.
Obvykle s masem nevařím,
takže nemám tolik co říct a mám větší šanci, že udělám chybu.
Aha.
Upřímně, vůbec se mi to nelíbilo.
Napadlo mě, že bude lepší, když budeme mít různé kuchyně,
abychom ke každému pokrmu vymysleli víc věcí
a mohli ho podávat jako celý chod.
Všichni táhneme za jeden provaz,
tak jsem chtěla, abychom si role rozdělili co nejefektivněji.
Ale oni prostě řekli: „Tohle mám radši než maso,“
a bylo.
Nemohla jsem nic dělat.
Takhle se rozdělíme.
- Dobře. - Vás bude pět a nás šest.
V týmových bitvách jde o to, že spolu nebojujeme
- a řídíme se slovem lídra. - Přesně tak.
- Stačí jen plnit rozkazy. - Přesně.
Řídíme se naším lídrem.
- Nevíme, co budeme vařit. - Jo.
Ještě neznáme téma.
Společně se povzbudíme, než začneme.
Možná je to naposledy, co je nás tu všech 11.
- Pojďte sem. - Naposledy?
- Jeden tým prohraje. - Co tím naznačuješ?
- Spolu. - No tak.
- Raz, dva, tři. - Ruce vzhůru.
- Do toho! - Do toho!
- Uděláme to taky tak. - Ano, pojďte sem.
Uděláme mlýn.
„Do toho“ je trochu nuda, tak…
Tak jo. Raz, dva, tři!
Porazíme je!
Opičí se po nás.
Hele, vy hvězdy z Bílých lžiček.
Dáme vám na frak.
Černé lžičky, je mi to líto, ale tohle je váš poslední den.
MASNÁ SPIŽÍRNA
TÝM ČCHO UN-DŽU VS. TÝM TROJHVĚZDY
RYBÍ SPIŽÍRNA
TÝM ČCHÄ HJON-SOKA VS. TÝM JISKRY
Toto kolo týmové bitvy Černých a Bílých lžiček
bude hodnoceno speciálním způsobem.
Do háje.
Co to bude tentokrát?
Nyní odhalíme postup hodnocení
- této týmové bitvy. - Co to bude?
Co to je?
Cože?
To je děsivé.
Co?
Jsou to skuteční lidé?
V tomto kole bude vaše pokrmy ochutnávat
sto tajemných porotců.
- Sto lidí? - To je šílené.
Bylo to děsivé.
Všichni byli v černém, měli bílé masky
a jen na nás zírali.
Vyvolalo to ve mně nepříjemný pocit.
Ve tváři se jim nepohnul ani sval.
Sleduje vás 200 očí.
Je to děsivé.
Jsou to fakt tajemní porotci.
Vaším úkolem je v časovém limitu 200 minut
připravit jednu porci pokrmu pro každého ze 100 porotců.
- Musíme uvařit 100 porcí. - Tolik?
- Cokoli, ale pro 100 lidí. - Pro 100 lidí?
- Děláme 100 porcí. - Pro 100 lidí.
- Nemůže to být celý chod. - Jasně.
Tak to je síla.
- Sto porcí? - Za 3 hodiny a 20 minut.
Při pohledu na náš tým
jsem dostal strach,
že jen pár z nás má zkušenosti s vařením tolika porcí.
- Sto porcí. - Spoléháme na tebe.
MISTRYNĚ ŠKOLNÍ KUCHYNĚ
Můžete použít jen suroviny z hlavní kuchyně
a pokrm, který nebude v daném čase dokončen,
nebude do degustace zařazen.
Musíme toho uvařit dost na 100 porcí. Cokoli míň bude pohroma.
Radši připravíme 110 porcí,
ať nepřijdeme o hlasy.
Po dokončení pokrmů budou porotci ochutnávat a hlasovat.
Tým, který získá více hlasů, vyhraje
a všichni jeho členové přežijí.
Je to boj na život a na smrt.
Musí zaujmout všechny.
Na první ochutnání to musí být výborné.
- Lahůdka. - Jasně.
Už při prvním soustu.
- Zvítězíme. - Ano.
- Tohle můžeme vyhrát. - Taky si myslím.
Všechny je vyřadíme.
Také v tomto kole
porotci Paik Čong-won a An Sung-džä…
- Nebudou ochutnávat? - Že by?
- Nepřijdou? - Možná?
…budou sedět tady, mezi tajemnými porotci.
Před ochutnávkou a hodnocením pokrmů
- budou sledovat vaše postupy. - Vůbec jsem si jich nevšiml.
- Zapadli. - To je An?
- Ano, je tam. - Tamhle jsou.
Je tam i pan Paik. To je ale překvapení.
- Takové překvapení. - To jsem nečekal.
Panebože.
To mě překvapilo.
Nejdůležitější je,
aby všech 100 pokrmů chutnalo stejně.
Týmová práce je klíčová.
V daném čase budete vařit špičková jídla s kuchaři,
se kterými jste nikdy předtím nepracovali.
Budu vám všem držet palce.
Budou sledovat celý proces.
Máme tu výběr jedinečných šéfkuchařů.
Co když se neshodneme?
Ale ne, to nemíchej.
Proč jsi to nevytáhla?
Konec pokusů. Musíme servírovat.
Měls to ochutnat dřív.
Je to tuhé.
Jsme v háji.
Musíme si pospíšit. To je všechno?
Už je to hotové.
- No tak. - Všechno vzali.
Jiskro, počkej.
Sakra, jsme v háji.
Týmy, které si vybraly Masnu,
pod vedením Čcho Un-džu z Bílých lžiček
a Trojhvězdy z Černých lžiček, nyní zahájí svou týmovou bitvu.
Z Bílých lžiček jde hrůza.
- Taky si myslím. - Tváří se nepřemožitelně.
Bílé lžičky měly všechny šéfkuchaře, kteří podle mě byli
nejtalentovanější.
Jsou i velmi zkušení a slavní.
Kdo bude lídr?
Ty.
Ty umíš bezvadně servírovat.
ČCHO UN-DŽU LÍDRYNĚ
Musíš dohlédnout na náš styl.
Lídrem druhého týmu je šéfkuchařka Čcho Un-džu.
Vyhrála tři největší světové kuchařské soutěže
a pracuje se spoustou lidí.
Všichni šéfkuchaři druhého týmu jsou slavní.
Mají Sonkjong Longest
a taky Čchä Kang-roka.
Mají i Hwang Čin-sona, který mě v posledním kole porazil.
A talentovanou Čung Či-sun.
To je hvězdná soupiska.
Dokážeme to vyhrát?
Mají experty na čínskou kuchyni.
Mají Či-sun a Čin-sona.
I jména zní podobně.
Druhý tým si vybral mladého lídra,
takže jsem věděla, že zvládneme snadněji uvařit líp.
Takový mladý lídr se snadno nechá zviklat.
Naším lídrem musí být Trojhvězda.
TROJHVĚZDA LÍDR
- Dobře. - Dobře.
Bude dobré, když to povedu, protože vy vaříte
korejskou a čínskou kuchyni
a já mám jinou specializaci.
- Můžu vám dělat prostředníka. - Ano.
Určitě vám to půjde dobře. Jste klidní a soustředění.
Jediný tu dělám západní kuchyni.
Dva byli přes čínskou kuchyni
a tři přes korejskou.
Nás tým je dobře vyvážený.
Myslím, že máme šanci, když budeme spolupracovat.
Když mě vybrali jako lídra, vzdal jsem se svých ambicí a soustředil se
na naše silné stránky,
abychom spojili všechny tři kuchyně.
Nechci, abychom něčeho litovali.
Týmová výzva Černých a Bílých lžiček,
Masná spižírna, začíná.
BITVA MASNÉ SPIŽÍRNY ZAČÍNÁ
- Potřebujeme strategii. - Dobře.
- Rychle. - Dobře.
Uděláme vepřové tung-pcho?
Ve stylu tung-pcho?
Neříkali jsme chung šao žou?
To je v podstatě totéž.
- Uděláme chung šao žou? - Co přesně to je?
Je to dušený vepřový bůček, stejně jako tung-pcho.
- Dušený bůček? - Všechno nakrájíme
a společně podusíme.
O 10 MINUT DŘÍVE
Nemusíme vymýšlet nové jídlo.
Stačí jen uvařit něco, co není moc riskantní.
Nejlepší bude rychle uvařit známé jídlo
pro 100 lidí v dobré kvalitě.
Mám takový nápad.
Podusit velké kusy vepřového bůčku, aby se z nich dalo připravit 100 porcí.
Potřebujeme strukturovaný plán.
A co tohle?
Můžeme vyjít z chung šao žou
- a trochu to otočit. - Máme tři a půl hodiny.
- To je na přípravu tung-pcho dost času. - Přesně.
Chtěli jsme maso podusit, abychom připravili
sto stejně kvalitních porcí.
V japonské kuchyni se při přípravě tung-pcho
vepřové maso dusí, aby bylo měkké,
a poté se připraví měkká bramborová náplň.
- Jako kaše. - Ano.
Když to takhle zakryješ,
udrží to žár a dá to pokrmu novou chuť.
Takže vaříme chung šao žou.
- Řekněme, že tohle je talíř. - S bramborovou kaší.
Vepřové dáme sem
- a přikryjeme ho náplní. - Ano.
- Přikryjeme, ano? - Ale nebudeme mít dost.
- Ne? - Dej to pod maso.
- Nemáme dost brambor. - Pod maso?
- Maso nahoru. - Takže
tady je bramborová kaše, tady vepřové tung-pcho
a navrch dáme smaženou jarní cibulku.
Jarní cibulka a další obloha.
Nemáme jí dost. Co takhle ještě jednu?
Můžeme nakrájet ředkve
a podusit je s vepřovým.
- Nebo osmahnout. - To bude fajn.
Nakrájíme ředkve.
- Zeleninová obloha? - Ano, dej to dolů.
Zeleninová obloha.
- Napište to a začneme. - Jdu pro maso.
Sem bychom měli dát nakládanou zeleninu.
Kvůli kyselosti.
- Potřebujeme něco kyselého. - Vážně?
Nesouhlasím.
- Mám začít? - Ano.
Takže…
Připravíme jídlo s tímhle vším?
Ano, se vším.
Mohli bychom udělat nängčchä jako salát.
Jaký druh nängčchä?
To bychom měli naplánovat.
A co tohle?
Korejské hovězí čon zabalené v čínském nängčchä.
- Něco takového. - To zní dobře.
Tohle je jakože talíř.
- Nejdřív kosti. - Ten talíř.
Na vývar použijeme třeba žebra,
poté nalijeme omáčku a dáme hovězí čon,
něco restovaného, třeba lilek
v čínském stylu.
Doplníme to okurkou a jarní cibulkou,
aby se to dalo snadno jíst jako závitek.
- Tak jednu lžíci. - Ano, ale velkou.
Navrhl jsem, že uděláme masový závitek, což je bezpečný a chutný nápad,
a všichni se přidali s dalšími nápady na doplnění.
Připravíme tohle.
Půjdeme do hovězího čon.
- Který kus? - Podíváme se.
- Maso. - Nejlepší bude roštěná.
- Jistě. - Dobře.
Je rozhodnuto.
- Jdeme na to. - Trojhvězda maso naporcuje.
Do toho!
To zvládneš.
- Ale tohle je… - Okurky jsou v podstatě
- jen kyselá zelenina. - Nemůžeme…
Co to bylo?
Můžeme je naložit do citronu nebo limetky.
Co použít to červené? Jak se to jmenovalo?
Už jsme o všem rozhodli.
Tak dlouho se hádali o hlavním jídle
a teď se dohadují o obloze.
Nemůžeme se k tomu vrátit později?
Nejdřív uvaříme maso.
Ani obloha tak dlouho netrvá.
- Čchoová, mám návrh. - Ano?
- Soustřeďme se na maso. - Maso?
- Souhlasím. - Přílohy nepotřebujeme.
- Soustřeď se na to hlavní. - Dobře.
Tak jo, rozdělíme si úkoly.
- Nejdřív tohle… - Přinesu maso.
Udělám bramborovou kaši.
Tak dobře.
Nejvyšší čas.
- Hotovo. - Čchoová.
- Co mám dělat? - Takže…
- Nese maso. - Potřebujeme zeleninu.
- Počkat. Použijeme tohle. - Dobře.
Tady se připravuje maso?
Ne.
Nejdřív suroviny.
- Ano. - Můžu tady oloupat brambory?
Je to strašně těžké.
Jak je to možné?
- Kde je nůž? - Používáš vepřové?
Ano.
Něco drahého?
- Ano. - Filet?
Ne, svíčkovou.
Vepřové by bylo lepší, má bohatší chuť.
Myslím, že Korejci dávají přednost vepřovému před hovězím.
BÍLÉ LŽIČKY: VEPŘOVÉ
Bál jsem se, že si vybereme stejné maso.
Osobně si myslím, že vepřové je chutnější než hovězí,
takže myslím, že to vyšlo a že to bude zábava.
Bůček jsem nechtěl, protože chuť se odvíjí od konkrétní části,
a to by bylo riskantní.
Proto jsme vybrali hovězí.
ČERNÉ LŽIČKY: HOVĚZÍ
Ani to neuzvednu.
Je to těžké.
- Je to moc těžké. - Pomozte mu někdo!
Pomozte mu. Kde jsou?
Pomůže mi někdo? Neunesu to.
- Co? - To maso. Je moc těžké.
Protivníci zvolili vepřové.
Je zatraceně těžké.
Vážně.
Kam mám dát maso? Sem?
- Počkej. - Kam?
Je to hrozně těžké.
- V pořádku? - Ano.
CHTĚJÍ POUŽÍT SVÍČKOVOU
Dobře.
Už jste s ní pracoval?
- Ano. - Aha.
- Je to nejlepší korejské hovězí. - To ano.
Prvotřídní kvalita.
Myslím, že ano.
VEPŘOVÝ BŮČEK
Nejdřív uvaříme vepřové.
Nejdřív maso omyjeme od krve.
Co ho uvařit a pak usmažit?
- Použijeme velké kusy a opálíme je. - Nejdřív…
- Potřebuješ hořák. - Máme ho?
Počkat, nejdřív si projdeme ingredience.
Oloupeme brambory a uvaříme je v troubě?
Zrovna na ně jdu.
Asi musím použít nůž.
- Měla by tu být škrabka. - Opatrně.
- Co potřebuješ? - Je to tady?
Je to tahle?
Dobrý, zvládnu to.
Použijeme tuhle pracovní linku?
- Tahle je na maso. - Použijeme tuhle a tuhle.
- Musíme maso uvařit. - Ano, to musíme.
Ale můžeme to nejdřív vyřešit?
- Musíme spolupracovat. - Vyřešit co?
Co každý z nás dělá.
Já mám na starosti maso.
- Já vím. - Dobře.
Tak co potřebuješ?
Neměli jsme jasné role.
Aniž bychom se předem domluvili, jeden donesl maso
a druhý začal škrábat brambory.
To bude trvat věčnost.
Divila jsem se, že lídryně nic neříká.
Velikost musí být stejná.
Dobře.
Dámy jsou rozhodně zkušené.
Používají spoustu ingrediencí.
Dělá omáčku.
Bude strouhat hrušky.
Tři kuchaři korejské kuchyně.
Líbí se mi, co vidím.
Dva kuchaři čínské kuchyně, tři kuchaři korejské
a řezník.
Bezva směsice expertů.
Role jsem rozděloval konkrétními instrukcemi.
Uděláš hovězí čon?
Mistrovi příloh jsem dal na starosti hovězí čon.
Až to uděláte, ochutnám to.
Dobře.
Pověřil jsem Komiksáka a Samouka,
kteří mají na starosti nängčchä, aby ho dali na hovězí čon.
Tím pokrmu dodáme výraznou čínskou chuť, kterou porotci ocení.
Teta omakase a Mistryně školní kuchyně jsou zvyklé podávat mnoho porcí
a krájí ingredience rychle,
takže mají na starosti to.
Když jsem jim dal konkrétní úkoly,
rychle se chopily práce.
- Po 150 minutách ochutnáme. - Dobře.
- Jedno jídlo za 150 minut? - Ano.
- Moment. - Mám to oloupat?
- My… - Vyřešme to.
- Uděláme tohle. - Jo.
- Do toho. - Probereme role.
Na krájení masa potřebujeme dva lidi.
Taky budu krájet.
Pomůžu vám.
- Potřebujeme někoho na omáčku. - Dobře.
- Aby se vařila s masem. - Mám ji udělat?
- To by šlo. - Dobře.
- Budu pokračovat. - Dobře.
Uvař brambory a rozmačkej je.
Dobře.
A jak budeme vařit maso?
- Nařež ho, opal kůži a uvař ho. - Dobře.
Nejdřív by se mělo uvařit, aby bylo měkké.
- Ano. - Pak nám ho podáš
a my ho podusíme v omáčce.
Stačí, když ho uvaříme jednou.
- Jasně. - Měli bychom začít ohřívat vodu.
- Udělám to. - Dobře.
- Ohřeju vodu. - Použij velký hrnec.
Dobře.
Trojhvězda je vážně úžasný.
Drží si tempo.
Podívej, jak má uklizeno.
Musím na sporák.
- Můžu na tenhle? - Ano.
BRAMBORY
Ještě trochu.
Co dáváš do té kaše?
Máslo se smetanou.
Jen to? Nic víc?
Ano.
- Opravdu? - Aby to bylo jednoduché.
- Celé jídlo je v čínském stylu… - Protože…
proto se k tomu brambory hodí.
- Po čínsku? - Ano.
Napadá tě něco?
- Na co? - Aby byly po čínsku?
Šéfkuchařka Čungová se zmínila, že bychom tam měli dát omáčku tung-pcho.
- Vážně? - Ne.
- To jsem neřekla. - Ale
jde o to, že se jí spolu.
Možná by bylo lepší, kdybychom omáčku sladili s masem.
- Jen s máslem… - Ne.
Nevím, jestli je to Čchäův styl.
- Co? Ty brambory? - Ano.
Uvař je doměkka a pak je rozmačkej.
- Jen to. - Zamícháš do nich omáčku?
- Ano. - Vážně?
Určitě by nevadilo, kdyby všechno chutnalo stejně,
když už je stejná i struktura?
Bude tam máslo, bude to v pohodě.
- Zkusme to. - Mně se to nelíbí.
Zatím je jen rozmačkej.
Jasně, rozmačkám.
- Uvař je a rozmačkej. - Ale s omáčkou nevím.
Neměli bychom to míchat.
Nejdřív to zkusíme.
Žádné rozhodnutí není konečné.
Rozhodli jsme se, co uděláme, ale můžeme to změnit.
Častokrát si šéfkuchaři navzájem jen říkali,
co mají dělat.
Proč to pálí? To je po čínsku?
Proč opaluje kůži?
Chceš se zbavit štětin?
Obvykle, když děláme vepřové tung-pcho,
- uvaříme ho a jednou osmažíme. - Jasně.
Kdybychom to smažili v oleji, nebylo by to nutné.
- Nejdřív tam musíme… - Ano?
…dát maso a uvařit ho doměkka.
- Ano? - Ano.
Silnější.
To nic.
Přelije se to.
Nepoužíváme papiňák, že ne?
- Tohle bude stačit. - Mohlo by.
- Můžeme to uvařit tady. - Ten wok není dost velký.
Použijeme hrnec.
Proč jsi to neuvařil?
- To je na konec. - Co?
- Do omáčky ho nedávej. - Dobře.
Do omáčky půjde, až bude měkké.
- Máme jiný styl. - Ano.
My ho po uvaření neopečeme?
Když ho teď budeme dusit v omáčce, bude moc slané,
takže musíme maso nejdřív uvařit, dokud nebude měkké.
Ale to bude trvat dlouho.
- Takže, když to nebude fungovat… - Moment.
- Tak tohle… - Co je to?
Nejdřív jsme měli vepřové povařit, aby změklo,
ale došlo nám, že se nestihne uvařit včas.
Tak ho vytáhneme a usmažíme.
To je ono.
Byla to jen ztráta času.
Říká, že máme vepřové nejdřív uvařit a pak ho podusit v omáčce.
- Ale to nepůjde. - Nemáme dost času…
- Dobře. - …takže to vytáhnu,
nechám vychladnout, nakrájím a osmažím.
A co ta omáčka?
Dáme smažené vepřové do omáčky a podusíme ho.
Nenamarinuje se.
- Nejdřív ho osmažíme? - Ano.
- Už se hádají? - Ano.
Co se děje?
- Chceš to nejdřív usmažit? - Ano.
Uděláš to?
- Tak obvykle tung-pcho děláme. - Vážně?
Nejdřív maso usmažíme, pak ho uvaříme nebo podusíme.
- Ale… - Bojíš se, že se neuvaří?
- Že to nebude měkké. - Chápu.
Takže ho usmažíme, ale nepotřené omáčkou?
Je to tak, paní Čungová?
Musíme se rozhodnout.
- Jak to uděláme? - Udělejme to takhle.
Potřeme ho tmavou sójovou omáčkou,
osmažíme a dáme vám.
- Usmažíme ho tady. - Ano.
Potřeme ho tmavou sójovou omáčkou a osmažíme.
A kam mám teda nalít olej?
Tamhle do fritézy.
- Do téhle? - Ano.
- Potřebujeme 20 litrů. - Nebude to dost horké.
- Nebude. - Vyndej to a usmaž to tady.
Vyndej to vepřové.
HOŘÁK
- Jo. - Je to rychlejší.
Ale není to dost horké.
Na to potřebujeme 20 litrů oleje.
- Použij 20 litrů. - Mám?
- Udělej to. - Dobře.
- Jak říká. - Musíme usmažit cibulku.
- Kde je olej? - Vezmi tohle.
Neustále někdo vydával příkazy,
takže se plán pořád měnil.
Dělal jsem jen svou práci a připletl jsem se do toho.
Byl jsem zmatený.
Začali jsme špatně.
Ne, vyhrajeme.
Ani neměli jasno, jak to budeme dělat.
Pravda.
Šílím z toho.
To vidím.
Měli jsme si ujasnit, co budeme vařit.
Ale neudělali jsme to.
Dělali jsme si každý své, aniž bychom se domluvili.
Je to těžké.
Mají konflikt.
To vidím.
Všichni jsou alfy.
Už pracují velmi dlouho
- a jsou to silné osobnosti. - Ano.
- Já udělám, co řekneš. - To neříkej.
- Jsem tvoje pravá ruka. - Ne.
Pravá ruka!
- Můžu to ochutnat se zeleninou? - Ano, už nějakou máme.
ZELENINA PRO HOVĚZÍ ČON
Je to připravené k ochutnání.
- Sedneme si a ochutnáme. - Dobře.
Pojďte sem.
Sem? Dobře.
- Ochutnávají to. - Ano.
Všichni společně.
DEGUSTACE PŘEDEM
Můžu ochutnat?
Ochutnáme to a vybereme základ polévky.
Polévka by měla být jemná.
Je to nakyslé.
Je to maso, ale člověk ten pocit nemá.
Můžeme to udělat raw jako čerstvý salát?
- Nahoru? - Ano.
A nemel to.
Mělo by to být jako hovězí čon zabalené v čerstvém kimči.
- Uděláme to jako čerstvý salát. - Jako salát.
Měl jsem na mysli něco míň šťavnatého,
aby to nebylo tak vlhké.
- Mělo by to být smažené. - Jasně.
- To jsem si myslel. - Škrob tam nepřidávejme.
- Škrob ne. - Ano.
Jen zprudka osmahlé.
- Je to spíš omáčka. - Jasně.
Měli bychom to zprudka orestovat.
- Orestovat? - Souhlasím.
Jasně.
A pořádně to zaudit.
Je to těžké.
Samouk měl jinou představu než já.
- Tohle nemá moc textury. - Není to křupavé.
A je to moc škrobovité.
Jako to smažené kuře s květinovými houskami.
- Přesně. - To je ono.
- Takže je to jen čínský steak. - Přesně.
- Přesně tak. - Ano.
Řekli, ať to udělám jako čínský paprikový steak,
ale o tom už na začátku mluvila Teta omakase.
Co restovanou směs?
- Hodí se na velké porce. - To nepůjde.
Musí být chuťově perfektně vyladěné.
Tak ho perfektně vyladíme.
Cibule a papriky časem
pustí vodu.
- Proto restovaná směs není to pravé. - Aha.
Restovaná směs není dobrý nápad. Směs ne.
Napadlo mě, jestli by fungovalo něco jako čínský paprikový steak.
Zkusím ho udělat z tohohle.
- Bez vlhkosti. - Na kostičky ne.
- Na nudličky. - Nudličky?
Jasně. Nakrájíme je znovu, rychle.
Zvládneme je nakrájet rychle.
Dobře, zkusíme to znovu.
Cítil jsem se špatně.
Prostě dřely zbytečně.
Znovu je nakrájíme?
Zase je krájí? Na paprikový steak?
Nemají to lehké.
- Ale ne. - Nesekají, ale krájí
- jako na paprikový steak. - Jasně.
Kolik cuket potřebujeme?
- Prosím? - Tuhle misku plnou?
Ano.
Vůbec jsem se nebál.
Teta omakase a Mistryně školní kuchyně byly jako Messi a Ronaldo.
Neměli jsme s tím problém.
Omlouvám se.
Bude to tak lepší.
Můžu pomoct i těmhle kuchařům?
Nebudu jim zavazet?
Měl jsem velký strach,
protože nebyl prostor pro chyby.
Můžeme to usmažit.
- Ještě ne. - Proč ne?
- Musí mít 200 stupňů. - Vyšší.
Když není olej horký…
- Musí být vysoká. - …bude to bez chuti.
Kolem kůže se musí dělat bubliny.
Je to nastavené na 200 stupňů?
Nastaveno na 230.
- Kolik? - Na 230.
Páni, tohle všechno je…
Mám obavy.
To je zlé.
Uplynula hodina.
Zbývá 140 minut.
Musíme začít smažit vepřové.
- Proč nesmažíš? - Není to dost horké.
- Použijeme tohle. - Tohle?
Začneme s masem.
Nemůžeme. Fritéza není připravená.
Olej není dost horký.
Musíme vepřové nějak změkčit
a nečekat na tohle.
Usmažíme ho tady.
- Přímo tady. - Ale…
- Používáš to? - Ano, na smažení.
Dobře, uděláme to v tom.
Friťák je rychlejší.
- Můžeme to smažit oběma způsoby. - Použijte oba.
Mnoho psů, zajícova smrt.
Udělejme, co musíme.
Podívej.
Usmaž to a pak to nakrájej na plátky.
- Mám to dát tam? - Ano.
Zkusme to.
Není to dost horké.
METODA PŘÍPRAVY MASA 2. FRITOVÁNÍ
Ta kůže by měla praskat mnohem víc.
Neměl by olej stříkat?
Normálně ano.
- Ale teplota je moc nízká. - Že jo?
Co nepraská?
- Kůže. - Vepřového?
Jo, měla by se nafouknout.
Či-sun, tohle nefunguje.
Jen ať je povrch křupavý.
Ať je to křupavé, nic víc.
Mám to.
Ještě to usmaž.
Dej to sem.
Sem? Proboha.
- Co? - To je…
Musíme to seškrábat.
Tohle pryč.
To nepoužijeme.
Omáčka nepronikne dovnitř.
- Asi ne. - Nebude to fungovat.
Mělo by to být takhle křupavé.
Je to strašně horké.
Podívej se, jestli to vydá na 100 porcí.
- Podívej se pořádně. - Mělo by to stačit.
Dobře.
Zbývá 120 minut.
Čas tak letí.
Do toho!
Nebudou mít dost času.
Samotný servis 100 porcí jim zabere dost času.
Tohle je asi 80.
- Co? Dobře. - Osmdesát.
- Zatím všechno nakrájím. - Dobře.
METODA PŘÍPRAVY MASA 3. PODUŠENÍ V OMÁČCE
Třicet.
Brambory trvají déle, než jsem čekala.
Nevaří se už hodinu?
To by jim přece mělo stačit, ne?
Měly by být hotové.
Mám to rozprostřít?
Počkat. Bramborová kaše?
Ano.
Úplně jsem zapomněla.
Jak jsi mohla zapomenout?
Zapomněla jsem.
- To bylo tvoje. - To nic.
Musíme na sebe dohlížet.
To je pravda.
- Mám svůj tým. - Dobrá trefa, že?
- Samozřejmě. - Kvůli týmu?
To dává smysl.
Tak aspoň něco.
Dělá chyby.
Mělo by to být hotové, ne?
- Už je to hodina. - Jo.
Tohle nejde…
Ty díry jsou moc malé.
Jde to udělat jinak?
Ty otvory jsou moc malé.
Takhle?
- Udělám to. - Máš čas?
- Počkej. - Máš?
- Udělej tohle. - Mám tam cibulku.
Musím nakrájet jarní cibulku.
- Jen to propasíruj. - Dobře.
Na tohle nemám dost času.
Nestačí to rozmačkat?
ZELENINA PŘIPRAVENÁ PODLE UPRAVENÉHO RECEPTU
Ochutnáme.
DRUHÁ OCHUTNÁVKA
- Je to ono? - Ano.
- Dals tam lilek? - Ne.
Ochutnej.
Chce to jen míň soli a trochu smaženého lilku.
Zkus to s tímhle.
Nezapomeňte, že je to slanější.
Za tu sůl se omlouvám.
- Je to výborné. - Dobře.
- Ať to není tak slané. - Dobře.
- Dobré, že? - Jen špetku.
Kolik máme času?
Máme 120 minut.
- Dvě hodiny? - Ano.
To stačí.
- To je naše plus. - Co?
- Je to výborné. - Díky.
Hop, nebo trop.
Kdyby ne, byl by to problém.
Je to dobré, pokračuj.
Budou ingredience připravené za 100 minut?
Ano, houby už máme.
- Stačí to? - Ano.
Cukety a pak…
PŘÍPRAVA INGREDIENCÍ HOTOVÁ
- Přísady připraveny? - Co dál?
Mohly byste si uklidit
- a uvařit hovězí čon? - Jasně.
- Dej to tam. - Dobře.
- Čon je na sporáku. - Dobře.
Máme dost času,
tak nikam nespěchejte.
HOVĚZÍ NA PLOTNĚ
S láskou a péčí.
- Za deset minut začnu vařit. - Dobře.
Tohle nemá konce.
Moment…
- Ano? - Sonkjong.
Jak to mám sama zvládnout? Potřebuju pomoc.
Převezmu si to.
Bude to hračka. Půlku už mám.
- Dělám si srandu. - Použijeme sítko?
Už to skoro mám.
Ještě jeden.
- Kde? - Máslo a smetana měly jít
do horkých brambor,
- aby se dobře vsákly. - Já vím.
Ale chtěli, abych to udělala takhle.
- Čchoová. - Ano?
Měla bys kaši dochutit, dokud je horká.
Mám to udělat?
- Ale… - Smíchám tohle, abych zjistila,
jak to půjde s tung-pcho.
Použila bych olej z jarní cibulky.
Dej tam máslo.
Co třeba olej z jarní cibulky?
Ne, použij máslo.
- Připravíme se na omáčku. - A co smetana?
Co to bylo?
Když tam teď nevmícháme máslo…
- Nesmí to vychladnout. - Nejde to.
Moment.
- Musíme to smíchat, dokud to je teplé. - Jo.
Kaši rozdělíme do tří hrnců po 400 g, ať je to dohromady 1,2 kg.
- Dobře. - Jo.
- Tohle měla být omáčka? - Ano.
Říkal, ať to použiju jako omáčku.
Omlouvám se, že jsem tě zmátla.
Sonkjong si nejdřív myslela, že vepřové pokryjeme kaší.
Ale Čchä…
Nebudeme dělat 100 porcí po 40 g.
Co z toho udělat omáčku?
Přidáme vývar a škrob, aby byla hustá.
- Použijeme tohle na omáčku? - Ano.
NÁVRH NOVÉHO POSTUPU
Je to velmi stará technika,
ale vynikající.
Navrhl jsem to, protože jsem věděl, že to zvýrazní chuť.
Omáčku chung šao žou už máme.
K čemu to bude?
Myslela jsem, že kaše je obloha.
Proč z ní dělat omáčku?
Na zjemnění.
Už tak je všechno moc jemné.
Omáčka z brambor je jiná.
To chápu, ale o tom rozhodují porotci.
To není naše práce.
Tahle omáčka bude jiná než jen bramborová.
Ale bramborová kaše je měkká.
Omáčka je měkká. Vepřové je měkké.
Nemá to texturu.
Situace se trochu zkomplikovala, když jsme začali poslouchat Čchäa.
- Když do brambor dáme… - Nemusíme…
- …omáčku… - …ji tam dávat.
…bude to vyvážené?
- Můžeme to nejdřív zkusit? - Nebude.
Udělej trochu, ať to ochutnáme.
Jsem proti.
Teď?
- Udělej na ochutnání. - Zbývá 100 minut.
Šéfkuchařka Longest a šéfkuchař Čchä měli jiné názory
a nedokázali se shodnout.
Tak jsem navrhla to ochutnat.
Možná máme každý jiný nápad,
ale i tak byste měli svému kolegovi věřit.
Zdálo se mi, že mi nevěří.
Nepoužívej všechno, jen trochu.
Jen 200 g.
To je moc.
- Máme jen tohle. - Budeme mít dost.
Šéfkuchař Čchä Kang-rok
použil omáčku chung šao žou se základem ze sójové omáčky
a připravil z ní jemné bramborové pyré.
Sonkjong umí skvěle připravit kaši, a tak ji chtěla udělat tak,
aby jí vepřové maso pokryla.
Nechtěla jsem ničeho litovat.
Měli jsme ještě dost času na to, abychom mohli ochutnat
a rozhodnout se, co vybereme.
Jaké to je?
Tady je ta omáčka.
V kombinaci s vepřovým bude chuť výraznější.
Chutná mi tohle.
Šéfkuchaři, pojďte sem na chvíli.
- Ochutnejte to. - Ne jen tohle.
- S vepřovým. - Ano.
Poslouchejme lídra.
Bude lepší, když to dáme k vepřovému a přelijeme omáčkou.
Ochutnej to.
Ochutnej a rychle se rozhodni.
Nemusíme to dělat.
- Není to dobré? - Je.
- Že jo? Necháme to tak. - Ale neochutnáme to
- spolu s masem? - Pokračuj.
Nemáme čas, použij svou představivost.
Se sójovou omáčkou to chutnalo líp.
Ne, ta je lepší. Jdeme na to.
Tak jo, použijeme tyhle kastroly
- a do každého dáme 600 g. - Jo.
Čchäův styl se mi nelíbil.
Jestli z toho chtěl udělat omáčku,
mohla jsem použít mixér,
místo abych to mačkala ručně.
Kam s tím?
- Hovězí čon je hotový. - Kam?
- Chce to trochu osolit. - Víc?
- Je to nevýrazné. - Jen trochu.
Ale je to výborné.
Správně osolené to bude perfektní.
Jako předtím.
- Jsme pod tlakem. - První várka byla výborná.
Působivá.
To tedy.
- Jen trochu míň. - Ano.
- Žádný spěch. - Žádný spěch?
Ještě to nemají.
Uvidíme, jak to půjde.
Problém je to vepřové.
Ano, to je ten největší problém.
- Nezměkne. - Přesně.
- Musíme se rozhodnout. - Jasně.
Co budeme dělat?
- Je maso tvrdé? - Co je?
Nechce změknout.
Zkontroluj, jestli to jde.
- Zbývá nám 70 minut, že? - Ano.
- Takže máme ještě 40 minut. - Musíme to i naservírovat.
Na servírování 30 minut, takže 40 na vaření.
- Jak dlouho to trvalo? - Možná, když…
Za 30 minut bude měkčí,
ale nebude perfektní.
Všichni byli nervózní, protože jsme měli málo času.
- Nepůjde to. - Ne.
S masem musíme něco udělat.
Potřebujeme papiňák.
Máme jen dva. Nevím, jestli to bude stačit.
Zavřeme víko a necháme to být.
- Tak to uděláme? - Jinak to nejde.
Všechno se tam nevejde.
Vejde, když to bude jen maso.
- Masa moc není. - Jen maso?
Řiďme se jejími rozkazy.
Začněme s 50 kousky.
Dávej je tam opatrně.
Zas tak měkké není, bude to v pohodě.
METODA PŘÍPRAVY MASA 4. VAŘENÍ V TLAKOVÉM HRNCI
Věděl jsem, že nám to nejde moc hladce,
takže jsem byl trochu nervózní.
Musíme servírovat.
Mám začít smažit? Není moc brzy?
Není. Udělej to.
- Rozumím. - Díky.
VAŘÍ ZELENINU NA CHUNG ŠAO ŽOU
Moje cibulka.
Čungová, měla bys začít dělat omáčku z vývaru.
- Ohřejeme hovězí čon. - Dobře.
Hovězí můžeme ohřát.
Dodělám to na dva zátahy.
Dobře.
Je to dobré. Pojďme na to.
Skvělé, šéfe!
Máte 40 minut.
Měli bychom to zkontrolovat.
- Myslím, že se to pálí. - Kde?
Tady.
Cítím, jak se pálí.
Když se spálí, je konec.
Ztlum oheň.
Vezmeme tohle…
Není spálené.
Musíme to povařit v té omáčce,
tak to vyndejme.
Tohle je ještě lepší.
Myslím, že to vyšlo.
Měli jsme dobrou strategii a použili jsme skvělé metody.
- Čchoová, můžeš naservírovat jednu porci? - Teď?
Jako vzorek.
Takhle.
Na stranu?
To dává smysl.
Vypadá to líp.
- Ochutnáme to. - Dobře.
Moment, lidi.
Ochutnej.
Ukaž.
- Ukaž. - Ochutnej to teď takhle.
- Chutná mi to. - Je to výborné.
- Jo? - Je to výborné.
I přes naše šarvátky bylo jídlo skvělé.
Ta bramborová omáčka k jídlu skvěle pasovala.
- Tak jo, jdeme. - Jdeme.
Maso budeme brát po jednom.
Vytáhni ho,
nalij omáčku a každý si vezme jedno.
Mám servírovat všechno?
Ano.
Začali servírovat.
- Takhle? - Doprostřed.
Přímo doprostřed?
- Ano, na střed talíře. - Dobře.
Vytáhl pinzetu.
Musí to vypadat úhledně,
pomozte si hůlkami a nahoru
- oblohu. - Jasně.
Podívej. Stačí to?
- Ještě lilek? - Ještě trochu.
- Je to dobré? - Ještě trochu.
- Ještě? - Ještě.
To je moc.
Když jsme začali servírovat,
přišlo mi, že všichni pracují ve stejné restauraci.
Fungovali jsme jako sehraný tým, který má obsloužit 100 lidí.
Zrychlíme to.
- Dobře. - Dobře.
Taky servírují.
Dobře.
Šéfkuchařko Čchoová, připomeň nám to.
Co máme dělat?
Jeden člověk na brokolici, jeden na ředkev, jeden na vepřové
- a já na kaši. - Šéfkuchařko,
stačí, když ukážeš, kdo má dělat co.
- Já udělám jarní cibulku. - Ty udělej to.
- Čchäe, ty udělej vepřové. - Jasně.
Ty se starej o ředkve. Jdeme.
- My máme ředkve a maso. - Přesně tak.
Dobře.
Ředkev doprostřed.
Rychle s tím vepřovým.
Pak brokolici.
Brokolice, jarní cibulka.
- Servírujeme všech 100, že? - Ano.
- Můžeme? - Musíme.
Zkontrolujte, jestli něco nechybí.
Máme dost brokolice?
- Ano, máme. - Ano, máme.
- Vepřové je hotové? - Ano, naliju omáčku.
Servírování šlo hladce.
Měli jsme pár problémů, ale zvládli jsme to.
Netušil jsem, že tung-pcho může vypadat tak dobře.
Všichni byli zpočátku trochu nedůtkliví,
ale 30 minut před koncem jsme se zklidnili.
Při servírování jsme odváděli dobrou týmovou práci.
Připravím to.
Zkontroluju to.
Už nesou svá jídla.
Hodně štěstí!
Černé lžičky, do toho!
ČERNÉ LŽIČKY: DOKONČENO 30 TALÍŘŮ
Musí začít nosit talíře.
Odneseme je?
Dokončete detaily a já je odnesu.
- Jdeme na to. - Do toho!
Už se to nese.
Do toho!
Páni, podívejte.
To je jako banket.
ČERNÉ LŽIČKY: 59 BÍLÉ LŽIČKY: 1
Je to jako státní banket.
Nalili jsme tu omáčku?
- Udělám to pak. - Až tam.
- Zrychlíme to. - Ano, šéfe.
Sto porcí je hodně.
ČERNÉ LŽIČKY: 83 BÍLÉ LŽIČKY: 66
Jdeme.
Právě včas.
Do toho!
Musíme si pospíšit.
Máme jen šest minut.
Mají málo času.
Bílé lžičky vypadají nejistě.
Tady to je.
Přineste je. Rychle!
ČERNÉ LŽIČKY: 100 BÍLÉ LŽIČKY: 100
Máme tu všechny talíře, ne?
Dokončují poslední detaily.
- Utři to. - Dobře.
Pět,
čtyři,
tři,
dva,
jedna.
Bitva Masné spižírny skončila.
Dobrá práce!
Skvělá práce!
Musí být vyčerpaní.
- Dobrá práce. - Náš lídr.
- Mistře příloh! - Dobrá práce.
Vypadá to skvěle.
Vypadá to jako umělecké dílo.
Ano.
Obě jídla vypadají lahodně.
Bude to dobré?
Myslím, že ano.
I přes problémy je naše jídlo vynikající.
Tihle šéfkuchaři mají úžasnou palebnou sílu.
Možná vyhrajeme i tentokrát.
Ráda bych ochutnala i jídlo druhého týmu.
Obvykle vařím hodně čerstvých a výrazných jídel,
proto mi jejich pokrm seděl víc.
Věřil jsem našim chutím.
TÝM TROJHVĚZDY: ČÍNSKÝ ZÁVITEK SE STEAKEM A SALÁTEM Z ŘEDKVE
Ze svíčkové jsme udělali hovězí čon.
Orestovali jsme cuketu, červenou papriku a houby po čínsku,
posypali ředkvovým salátem
a přelili sečuánskou omáčkou nängčchä, aby to nebylo suché.
- Myslíš, že vyhrajeme? - Cože?
Myslím, že ano.
Cítím chuť korejské i čínské kuchyně.
Perfektně dochuceno.
Udělali, co měli v plánu.
- Všichni ochutnávají velmi vážně. - Vskutku.
Je to zvláštní.
Nikdy jsem nic takového neviděl.
Viděla jsem, že někteří po ochutnání přikyvují, ale…
Připravili jsme chung šao žou se základem ze sójové omáčky.
Na dno jsme dali bramborovou kaši,
pak ředkev dušenou v sójové omáčce
a nakonec dušené vepřové.
Na to jsme dali brokolici, kterou jsme orestovali stejným způsobem,
a jídlo doplnili smaženou jarní cibulkou.
Byl jsem zvědavý, co udělají Bílé lžičky.
Není to velká porce.
Snad ten zvuk znamená, že vyškrabávají talíře.
Ano, naše jídlo.
- Za to čekání to stálo. - Ano.
Oba týmy si vedly dobře.
Je to vyrovnané.
Taky si myslím.
- Záleží na jejich chuti. - Ano.
Jestli mají rádi čínskou, nebo západní kuchyni.
Přesně tak.
Ochutnávka skončila.
Nyní začne hlasování
pro týmovou výzvu Bitva Masné spižírny.
Umírám zvědavostí.
Tým, který získá víc hlasů, vyhraje
a všichni jeho členové přežijí.
Kéž by Bílé lžičky vyhrály obě kola.
Ať všichni hlasují pro Černé lžičky.
Hlasování skončilo.
Tým, který přežil Bitvu Masné spižírny, je…
Je to skutečné?
Překlad titulků: Kamila Králíková